Tidligere...
- Vil nogen gøre os fortræd? - Ja.
Det er min lillebror, Robert.
Når det er sikkert, tager jeg dig med til Arcadia.
- Mit ægteskab var arrangeret. - Men du lærte at elske ham?
Nej. Jeg gav ham to sønner, en arving og en reserve.
- Nu skal du forsvinde. - De hører ikke til her.
Det er os. Mine forældre må ikke lide mere. Jeg vil forsvinde.
Jacob?
Jacob? Jacob?
- Kom nu. - Jacob?
Jeg kan ikke finde lommelygten.
Margaret. Hun har flyttet alt.
- Den anden bil er væk. - Hvad?
Mor har taget ham med.
- Den virker ikke. - Nødradioen. Vi kontakter Fred.
Fordi jeg ved, min frelser lever
og skal vandre på jorden i de sidste dage.
Selv efter jord fortærer min krop.
- Jacob er væk. - Hvad?
De sande levende kom til Toms gravøl.
Han blev væk under slagsmålet.
- Du tror ikke en af dem... - Nej.
- Han forsvandt bare. - Hans blodprøve.
- Alt er der. - Hvad? Hvad betyder det?
At han ikke forsvandt.
Henry og Lucille må få vide det. Virker nogle telefoner?
Nej. Alt er dødt. Selv mobilerne.
- En mast må være nede. - Er han alene derude?
Kom.
- Tjek fryseren, sagde jeg. - Nå ja.
Kom af med isen, før den smelter.
- Og reservegeneratoren? - Har vi en?
Sikkert i kosteskabet. Kom nu.
Gudfader.
Du godeste. Er du okay?
Vil du have noget vand?
- Jeg må finde drengen. - Hvad?
- Jeg forstår ikke, hvad du siger. - Drengen.
Drengen. Jeg må finde drengen.
- Jeg må redde ham. - Drengen? Er er kommet til skade?
- Lynet. - Åh gud.
- Hvor blev han af? - Hvem?
Ham, der trængte til lægehjælp.
- Han gik. - Gik han?
Tog Eddies regnfrakke og gik.
- Den er ubrugelig. - Jeg går ud.
- Det kan du ikke. - Jeg kan ikke sidde her,
mens hun er derude!
Nej, men det er farligt.
Fred sagde, han ville møde os her,
hvis han ikke fik fat i os.
- Henry? - Margaret tog ham med i bilen.
Det er godt. Så er han ikke alene.
Det er ikke så simpelt. Jeg havde et stort skænderi med mor.
- Den virker. - Ville hun skade sit barnebarn?
Hvad? Hvad er det?
Da Barbara forsvandt, mistænkte jeg Margaret.
Jeg konfronterede hende. Hun benægtede det ikke.
Vidste du det? Vent.
- Kan hun gøre det? - Sherif?
- Hun gør det for at skade os. - Vent.
- Freds assistenter er derude. - Og hvad så?
- Bliv her. - Aldrig i livet.
Hvad, hvis han kommer hjem? Hjælper det så,
- at du løber rundt derude? - Min søn er væk!
Ringer du til mig, hvis du hører noget?
En assistent stoppede ved Twain's.
Elaine var på arbejde. En fremmed kom.
Han sagde noget om en dreng. Som om han havde set ham.
- Hvad sagde han mere? - Han gik.
- Det er godt, hvis nogen så ham. - Ja.
Lucille, jeg bliver hos dig.
Hvor er vi?
Hvor det hele begyndte.
- Det er Bellamy. - Noget nyt?
- Nej. Har du? - Nej.
Nogle af assistenterne? Noget som helst?
- Vi kan tjekke fabrikken igen. - Intet på delstatssøgningen.
Vi ransagede hele stedet.
Ingenting. Et par falske ledetråde.
Farmor? Gør det ondt? Når vi forsvinder?
Det ved jeg ikke.
Måske bliver det som efter vi døde.
Måske. Jeg husker ikke meget af det.
- Gør du? - Nej.
Det bliver nok som et fantastisk eventyr.
Du kan tage derhen, hvor du vil, gøre, hvad du vil.
Ingen fortæller dig, hvordan du skal opføre dig,
eller får dig til at føje dem.
Og alle, du har elsket, vil altid tænke godt om dig.
- Jeg vil savne mine forældre. - Det ved jeg.
Måske får jeg dem at se igen. Når de dør.
Måske.
Jeg kan ikke sove mere. Hvad er det for en lyd?
Vandfaldet ved savværket.
Lyden fik mig til at falde i søvn, Ia jeg var lille.
Var det, hvad du tænkte på? Da jeg stod op?
Jeg tænkte på den sidste gang, jeg var her.
Det var min bryllupsdag. Jeg gemte mig.
- Hvorfor gemte du dig? - Det er kompliceret.
Du sagde, at du ville fortælle mig alt.
Prøv at sove lidt mere.
Main Street og Forest er tjekket.
Han er ikke nede ved broen.
Ingen ved ungdomsklubben. Legepladserne er tomme.
- Fred, i går... Hør her. - Glem det.
Jeg har været blind, når det gælder mor.
Hun får folk til at se det, hun vil have.
Du har altid forstået det.
Du er en anden nu end før hun døde.
- Burde vi ringe til Lucille? - Nej. Der er intet at rapportere.
Lad os vente lidt.
Jeg faldt i søvn, og la jeg vågnede, var han her ikke.
Henry, han har været væk for længe.
Der er noget galt. Jeg kan mærke det.
Okay. Jeg venter på, at du ringer.
Tante Lucille?
De ringer, når de finder ham.
Margaret tog ham sikkert væk fra stormen.
Det kan ikke fortsætte hele natten. Jeg må sove, ellers er jeg nytteløs.
De finder ham nok før det.
Og jeg vil være her hos dig.
Jeg går ingen steder, okay?
Ja. Det ved jeg godt.
Okay. Lad os drikke te. Prøve at slappe lidt af.
Te lyder godt. Tak.
Du havde ret. Ingenting.
- Har vi passeret blyminen? - Vi er halvvejs til Newtown.
Hun er ikke langt fra Arcadia. Det er alt, hun kender.
- Vi tjekker Pretty Brook bagefter. - Vent.
Du havde ret. Jacobs død forandrede mig.
- Den forandrede også Lucille. - Ja, det er klart.
Jeg ved ikke, om vi kan overleve sådan et slag mere.
Vi finder ham. Jeg ved det.
Og hvis det ikke splittede jer, vil ingenting gøre det.
- Sherif? - Ja?
Jack Gansvoort mødte en fremmed i regnfrakke.
En mand i 30'erne, der spurgte om vej til det gamle savværk.
- Sagde han noget andet? - Det var alt.
- Fik du det, Bellamy? - Bekræftet.
Mød os på toppen af Old Sawmill Road. Det er en ledetråd.
Jeg har aldrig talt med dig om dagen, hvor Jacob og din mor døde.
Nej. Men jeg forstod godt hvorfor.
Jeg havde en eksamen den aften.
- Eksamen? - Ja. Jeg tog en master i biologi.
Det vidste jeg ikke.
Jeg fuldførte aldrig. Ikke ligesom dig.
Jeg sad oppe sent og læste.
Henry var bekymret for mig.
"Det kan ikke fortsætte hele natten", husker jeg, at han sagde.
"Du skal sove, ellers kan du ingenting."
Den dag faldt jeg i søvn med en bog på brystet.
Ia jeg vågnede, var Jacob ikke i huset.
Jeg sov. Og han druknede.
- Du kan ikke bebrejde dig selv... - Jeg ved det.
Jeg kan ikke forestille mig det.
Hvordan det må have været at miste ham.
Så frygtelig, som den dag var,
ville jeg hellere have mistet ham
og aldrig have fået ham tilbage, end aldrig at have haft ham.
Må jeg høre historien nu? Om din bryllupsdag.
Er du sikker? Den er trist.
- Er den også uhyggelig? - Åh ja.
Det begyndte med min far.
Han arbejdede på den gamle fabrik.
Han var formand og skulle passe på de andre.
Men han arbejdede for en ond mand.
Han fik min far til at gøre forfærdelige ting.
Og endnu flere forfærdelige ting for at dække over dem.
Det er den historie, ikke sandt? Om landsbyboerne,
- og dæmonerne de måtte dræbe. - Ja.
- Hvad skete der så? - I bytte for min fars loyalitet
fik han at vide, at hans datter kunne få et bedre liv.
- Hvordan? - Far, tving mig ikke.
Ved at gifte mig ind i familien.
Fik du et bedre liv?
Det gav mig dig, ikke?
Undskyld.
- Har du set en otteårig dreng? - Nej.
- Hvad laver du herude? - Jeg ledte efter nogen. Han er væk.
- Hvem er det? Ved han noget? - Nej.
På den anden side af bakken boede savværksarbejderne.
Og fabriksarbejderne.
Er Cwik-gården ikke længere oppe ad vejen?
Ja. På den anden side af savværket.
Vores mor boede på en lille gård med sin far.
- Laden er der endnu. - Kom.
- Er dæmonerne tilbagevendte? - I historien, ja.
Var de de første? Den din far skulle dræbe?
De var de første, jeg kendte til.
- Hvorfor kom de tilbage? - For at straffe familien, tror jeg.
Hjemsøge os og få os til at betale for vores synder.
Det var vores familie, Langston,
som gjorde de mænd fortræd og ødelagde byen.
De var skyld i sygdom og splid.
Vores familie er forbandet.
Så vi kom tilbage for at skade folk.
Er det derfor, dem i byen ikke kan lide os?
Dem, der skubbede min far og dræbte Tom.
Et stykke tid troede jeg, vi kunne hjælpe de levende.
Jeg ville hjælpe din onkel, fordi han havde det svært.
Jeg ville hjælpe din far med at blive den mand, han var engang.
Men alle planerne gav bagslag. Derfor forsvinder jeg.
- Så jeg ikke forårsager mere smerte. - Så tager jeg med dig.
Henry, er det din bil? Jeg går om på bagsiden.
Jacob? Søn?
Hvor er han?
Hvad har du gjort?
Jacob vil være hos mig nu.
- Han vil ikke tage med dig. - Hold op.
Giv ham ikke idéer. Han er min søn.
- Det er ikke så enkelt, Henry. - Jo.
- Jacob. - Henry.
Kom her, min dreng.
Vær nu sød, Jacob. Kom til far.
Hør godt efter, mor.
- Du skal give mig min søn tilbage. - Henry!
Vi ved ikke, hvordan det fungerer.
- Vi ved ikke, hvad hun kan gøre. - Hvad jeg kan gøre?
Farmor! Hold op!
Slip mig! Gå væk! Jeg vil ikke med! Hold op!
Jeg vil blive her! Gå væk!
Troede I, at jeg ville skade mit eget barnebarn?
Tror I, jeg er et monster?
Hele natten har jeg tænkt på, hvordan jeg kom hertil.
Hvad, der gik galt. Jeg har hadet mig selv.
Nu indser jeg, det ikke var mig.
Alt, jeg har gjort, var for Langston-familien.
Jeg har viet mit liv til dem.
Det knuste min far.
Han skulle myrde folk. Og hvad fik han til gengæld?
Hvad fik jeg? Jeg skulle gifte mig med en mand, jeg hadede.
Jeres patetiske, fordrukne far.
Så mine børn kunne leve et let og privilegeret liv.
Jeg skabte en boble rundt om jer, og I blev kvalt i den.
Selv i døden prøvede jeg at beskytte jer. Ikke sært, at I hader mig.
For jeg har altid hadet Langston-delen af jer.
Svagheden.
Endelig står det klart for mig.
Inderst inde har jeg altid hadet jer begge.
Mor.
I det mindste taler du omsider sandt.
Jeg ringede til Lucille. Vil I have hjælp?
Nej. Familieanliggende. Jeg tager mig af det.
Få dem hjem. Lucille venter.
Din mor laver sikkert din livret nu.
Og du spiser sikkert to portioner.
Hør her, abekat.
Det var skræmmende for din mor og jeg.
Og sikkert værre for dig.
- Din farmor... - Hun gjorde ingenting.
Hun gjorde ikke noget galt.
Gudskelov!
Er du okay?
- Er du sulten? - Nej.
- Er du sikker? - Ja.
Okay.
Er alt i orden?
- De er sikkert i chok. - Forståeligt nok.
Stamcelleserummet er klar.
- Er du stadig symptomfri? - Så vidt jeg ved.
Kom forbi klinikken, når du får chancen.
- Serummet kurerer dig på 24 timer. - Det lyder godt.
Hej, makker.
Jeg ved, du er ked af det, men dine forældre elsker dig.
Alt skal nok gå godt.
- Hallo. - Jeg har brug for en tjeneste.
Jenny. Er du okay?
- Er det sandt? - Ja. Jeg er din bror.
Må jeg se?
Robert.
- Så skal jeg bo hos dig nu? - Det ser sådan ud.
- Er du gift? - Nej.
Har du ingen familie?
- Jeg har dig. - Det er ikke en familie.
Jeg har en veninde. Vil du møde hende?
Kan du lide is? Hop ind.
Hej. Er du okay?
Jeg ville fortælle dig noget.
Jeg tog med farmor, fordi jeg ikke ville gøre jer ondt længere.
Men så tænkte jeg på jer.
Jeg tænkte på jer, og...
Jeg ville ikke tage væk mere.
Jeg tænkte også på dig.
Vær sød at lade være.
- Hvad leder du efter? - Jeg leder ikke efter noget.
Jeg prøver at finde ud af, hvor din mor stillede alt,
så jeg kan stille det på plads.
Jeg vil helst ikke tale om hende nu.
Nej, det vil du vel ikke.
Fred tager hende væk nu.
Det er lige meget, hvor hun er. Skaden er sket.
Skaden?
Hvad skal det betyde? Skaden?
Han er tilbage. Bare lidt rystet.
Rystet? Ja, det er det hele.
Hvad havde du forventet? Han har været meget igennem.
Det er skræmmende for et barn. Den slags ting tager tid.
Ja, de tager tid. Nogle gange et liv.
En dårlig nat, og han er ødelagt for livet?
- Det var ikke bare en dårlig nat. - Jo.
Det var en rædsom, skræmmende nat.
Og hvor lang tid har det taget dig?
- Hvad? - Ingenting. Glem det.
Nej, sig det. Jeg vil høre det.
Siger du, at jeg er ødelagt?
Fordi jeg elskede min mor med alle hendes fejl?
Tror du, at jeg ønskede, det her skulle ske?
- Glem det. - Nej, lad os være ærlige.
Fortæl mig det. Først var det: "Jeg ved ikke, hvordan jeg skal sørge."
Være nedtrykt, føle noget som helst.
Så kom min mor tilbage, og jeg var glad. Det føltes godt.
- Hvad er der galt i det? - Jeg advarede dig mod hende!
Du var så ivrig efter at glæde hende med fabrikken,
at du ikke så, at hun forgiftede din søn.
Bebrejder du mig det, der skete?
Jeg bebrejdede dig aldrig for Jacobs død.
Du skal forlade dette hus.
Kom ikke tilbage i aften.
Det er nok en god idé.
- Hvornår kommer bilen? - Snart.
- Hvad ved du om anlægget? - Ikke særlig meget.
Hvordan gjorde du det?
Hvordan fik du Barbara til at forsvinde?
Jeg opmuntrede hende til at give op.
- Give op? - Give slip.
- Det er alt, der skal til. - Hvordan vidste du det?
- Gjorde du det mod arbejderne? - Nej. De gjorde det mod sig selv.
Jeg tror ikke, de vidste, hvad de gjorde.
De var alle lænket til laden
og ventede på at blive dræbt for fjerde gang.
Jeg hørte dem snakke. Jeg var nysgerrig,
så jeg udspionerede dem fra bag ladevæggen.
Den hvide med benskinnen var oprørt.
For at lindre hans smerter sagde den sorte fyr,
at han bare skulle give slip.
Han gentog det. "Det er okay. Bare giv slip."
Jeg vidste, det var nødvendigt, at hans tanker var tomme.
At han ikke tænkte på nogen eller nogen.
Først da forsvandt manden.
- Hvor gammel var du, da du så det? - Jeg var ti år.
- Ville du virkelig forsvinde selv? - Det tror jeg.
Men det er svært at vælge udslettelse, når du ser en otteårig.
- Kom. - Hvad laver du?
Jeg har en hytte halvanden kilometer væk.
- Jeg tager forsyninger med i morgen. - Nej.
Hvorfor ville du gøre det for mig?
Jeg har heller aldrig følt mig som en Langston.
Jeg hader dig ikke, Frederick.
Det ved jeg godt.
Det er det bedste. Jeg vil hen til anlægget.
- Jeg vil være hos mine egne. - Mor.
- Jeg kan lide din kjole, Jenny. - Tak. Jeg kan lide dine bukser.
Jeg måtte ikke gå med bukser før.
Må jeg få nogle nu?
Det kan nok arrangeres.
Jeg kan tage dig på shopping. Hvordan lyder det?
- Jeg fik fat i servitricen. - Tak, Marty.
Jeg mener Robert.
Vi kan holde os til Marty.
Hvorfor er du ikke gift?
- Pastor! - Jenny! Hvor er du stor.
- Jeg troede, du var død. - Det troede jeg også.
- Hvordan går det? - Det er Robert, min bror.
- Han kom tilbage før os. - Robert.
Du er tilbagevendt. Har du familie her?
- Et sted at bo? - Jeg klarer mig.
Rart at møde dig, Robert.
- Vi ses, Jenny. - Jeg lover.
- Du så det, ikke sandt? - Hvad var det, der skete?
Jeg døde, da jeg prøvede at redde dig fra oversvømmelsen.
Du var fortabt, og nu fandt jeg dig.
Det her sted er sygt.
Men vi skal helbrede det sammen.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Tekster: Charlotte Reeve www.sdimedia.com